”Walter on jälkimaineeltaan
Suomen rikkain väliinputoaja.”
Olen ollut jo vuosia innokas suomalaisten taitelijoiden elämäkertojen
lukija (innostuksen merkittävänä sysäyksenä pidän edelleen Enni Mustosen
Syrjästäkatsojan tarinoita -sarjaa), mutta muiden elämänalojen
merkittävien henkilöiden elämäkertoihin en ole kovinkaan innokkaasti tullut
tarttuneeksi.
Viime syksynä (2.9.2023) kuitenkin luin Helsingin Sanomista
kiinnostavan arvion juuri ilmestyneestä Walter Ahlströmin elämäkerrasta. Kriitikko
Sini Kuvaja toteaa kirjan kirjoittaneen Sakari Siltalan tavoin, että
aikanaan Suomen suurimman yrityksen johtaja ja Suomen rikkain mies on nykyään
lähes tuntematon nimi suurelle yleisölle. Tunnustan tässä, että kuuluin tuolloin
todellakin tuohon suureen yleisöön, sillä en muistanut Walter Ahlströmistä
koskaan kuulleenikaan. Ahlström teollisuusyrityksen nimessä ja erilaisten tuotteiden
yhteydessä oli tietysti tuttu.
Helsingin Sanomien tietokirja-arvioiden tapaan Kuvaja on
kirjoittanut lähinnä laajan referaatin arvioitavana olevan elämäkertateoksen
mielenkiintoisimmista kohdista, joten jos aikoo tarttua Sakari Siltalan
teokseen Korkea peli – Teollisuustitaani Walter Ahlströmin elämä eikä
vielä tiedä sen kohdehenkilön monivaiheisen elämän merkittävimpiä käänteitä,
kannattaa jättää arvion lukeminen myöhemmäksi. Elämäkerta on nimittäin
jokseenkin koukuttavaa luettavaa.
Onnekas sattuma johti siihen, että sain hankittua kirjan itselleni vielä samana syksynä vain pelkkien postikulujen hinnalla (OAJ:n jäsenlahja <3 ). Massiivinen opus (569 sivua!) siirtyi hyllyyni odottelemaan parempia lukuaikoja.
Ahlströmien nimi oli kuitenkin jäänyt jotenkin
alitajuntaani, sillä kun mieheni toivoi muutaman päivän kesäretkeä, minulla oli
jo alustava suunnitelma valmiina. Haluaisin mennä Noormarkkuun tutustumaan
Ahlströmin ruukkialueeseen, joka nettisivujensa perusteella vaikutti kauniilta
ja kiinnostavalta kohteelta. Meillä on molemmilla henkilökohtainen kytkös
pienimuotoiseen sahateollisuuteen, joten matkasuunnitelma rakentui lopulta sen
ympärille, miten olisi mahdollista osallistua ruukkialueella sijaitsevan Makkarakosken
sahamuseon opastetulle kierrokselle.
![]() |
Makkarakosken saha. |
Kun liput opastukselle sekä majoitus ruukkialueen hotellissa
oli hankittuina, olikin aika tarttua järkälemäiseen elämäkertaan. Päätin, että
kirjan on oltava luettuna ennen lomamatkaa. Päätös oli lopulta erinomainen. Koska
aikataulu oli hieman tiukka, otin avuksi äänikirjan. Sen lukee mainiosti näyttelijä
Jarkko Pajunen. Kuuntelin kirjaa aina sopivien askareiden parissa ja katsoin
kuvat painetusta versiosta. Välillä myös luin joitakin osuuksia. Hyvin toimi.
Ahlströmin yritysryppään perustaja oli Walter Ahlströmin isä
Antti Ahlström, joka sai alkupääoman liiketoiminnalleen avioitumalla itseään toistakymmentä
vuotta vanhemman varakkaan talollisen lesken kanssa. Walter Ahlströmin äiti Eva
Ahlström oli Antti Ahlströmin toinen vaimo. Walter oli vasta 21-vuotias, kun voimakkaasti
yhtiötä laajentunut Antti-isä yllättäen menehtyi. Walterin äiti Eva Ahlström
johti yritystä kymmenisen vuotta, kunnes oli Walterin vanhimpana poikana aika
astua johtoon. Oli hylättävä haaveet insinöörin ja pianistin urista.
![]() |
Isotalo. |
Antti Ahlström osti Noormarkun ruukin vuonna 1870, samana
vuonna, jona hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli. Perhe asettui ruukin alueelle.
Isotalo eli Antti ja Eva Ahlströmin koti sekä yhtiön pääkonttorina toiminut
rakennus valmistui vuonna 1882 (suunnittelija Evert Lagerspetz). Rakennus on
edelleen hyväkuntoisen näköisenä ja kauniin puutarhan ympäröimänä ruukkialueen
keskellä, lähellä ruukin tuotantolaitoksia eli koskesta voimansa ottaneita
pajaa ja sahaa.
![]() |
Havulinna ja puistoa. |
Havulinna-huvilan Walter ja hänen Lilli-vaimonsa
rakennuttivat itselleen hieman syrjemmäs mutta kuitenkin niin, että sen
ikkunoista ja terasseilta lienee hyvä näkymä ruukkialueelle ja muun muassa
Isotaloon. Havulinna on ymmärtääkseni nykyään yksityiskäytössä, mutta sen
upeaan puutarhaan tai oikeammin puistoon järjestetään opastettuja
kiertokävelyjä. Havulinna valmistui vuonna 1901, ja sen suunnitteli Gustaf
Adolf Lindberg. Elämäkerran mukaan Walter oli innokas mikromanageeraaja ja
puuttui monenlaiseen yksityiskohtaan myös kotitalonsa suunnittelussa ja
toteutuksessa.
Koska Walter Ahlström oli todella merkittävän
monialayrityksen itsevaltainen johtaja usean vuosikymmenen ajan, kertoo Korkea
peli paitsi Walter Ahlströmin ja hänen läheistensä elämänvaiheista myös
paljon A. Ahlström Oy:n vaiheista. Lisäksi mukana kulkevat niin poliittinen
kuin kulttuurihistoria lukuisine käänteineen. Kuten Siltalakin muistuttaa,
Walter Ahlström johtaessa yhtiötä koettiin Suomessa sortovuosia, suurlakko,
ensimmäinen maailmansota, kansalaissota, itsenäistyminen ja maailmanlaajuinen
lama pörssiromahduksineen.
Kaiken tämän keskellä ja tuoksinassa Walter Ahlström
tiimeineen laajensi, kehitti, osti ja myi kiivaaseen tahtiin. Ei siis ihme,
että elämäkerta on sivumäärältään muhkea. Välillä ihmiset, vuosiluvut,
osakekurssit, poliittiset käänteet ja paikkakunnat alkavat vilistä
tarkkaavaisenkin lukijan silmissä ja korvissa. Jo Ahlströmien perheet olivat
monijäsenisiä, ja koska kyseessä oli pitkälti perheyritys, vaikkakin
jättimäinen sellainen, nimiä ja sukulaisuussuhteita tosiaan riittää. Painetun
kirjan sisäkansien Ahlströmien sukupuut ja yritykseen kuuluvien laitosten sijainnin
osoittava kartta olivat oivaksi avuksi.
Tietysti pohjatiedot ovat tällaisten teosten parissa eduksi.
Itselläni Suomen historian tärkeimmät käänteet ovat kohtalaisesti hallussa, mutta
taloushistoria ei ole koskaan ollut mielestäni kovin kiinnostavaa. Nyt sain
sitä melkoisen rautaisannoksen!
Loppuyhteenvetoni menee jotakuinkin niin, että Walter
Ahlström todellakin pelasi korkeaa peliä eli otti moneen otteeseen aivan
järjettömän kovia ja mielettömän suuria taloudellisia riskejä. Tarvittiin
tietysti taitoa ja hyvää luottoa, mutta myös kosolti onnea. Riskit eivät
koskaan realisoituneet täydessä mitassa. Niin kuitenkin olisi moneen otteeseen
voinut käydä.
![]() |
Pääkonttori puistoineen. |
Jonkinlainen riski oli uuden, hulppean ja verrattoman
pompöösin Pääkonttorin (suunnittelija Emil Fabritius) rakennuttaminen yhtiölle
Noormarkun ruukkialueen sydämeen. Rakennustyöt alkoivat keväällä 1914. Kustannuksissa
ei nuukailtu, vaan monumentaalista ja huippunykyaikaista tavoiteltiin avoimesti.
Kellariin tuli jopa kylpylaitos kaakeloituine uima-altaineen. Sitä punaiset
käyttivät vuonna 1918 julkeasti käymälänään.
![]() |
Pääkonttori joen toiselta puolelta kuvattuna. |
En tietenkään hyväksy toisten omaisuuden turmelemista saati
muita rikoksia, mutta jotenkin myös ymmärrän, miksi Pääkonttorin röyhkeä mahtipontisuus
sai aikaan ylilyöviä reaktioita. Pääkonttori on edelleen paikoillaan ja
käytössä hienon puiston keskellä. Suuriksi kasvaneet puut armollisesti
pehmentävät omituista vaikutelmaa, jonka ympäristöönsä (minun mielestäni)
täysin sopimaton mammutti ruukkimaisemassa luo.
Tässä on tunnustettava sellainenkin ammottava aukko sivistyksessäni, että en tiennyt Maire Gullichsenin olleen Walter Ahlströmin tytär. Tähän Siltala siis viittaa tuolla alkuun lainaamallani lausahduksella. Aika moni, minäkin, tunnistaa Antti Ahlströmin nimen ja tietää Maire Gullichsenin. Mutta yhteys näiden kahden välillä oli minulle uutta. Olin jo vuosia haaveillut käynnistä maailmankuulussa Alvar ja Aino Aallon suunnittelemassa Villa Maireassa, ja kun minulle nyt sitten viimein valkeni, että kyseinen rakennus on Ahlströmin Noormarkun ruukkialueella, varasin meille samoin tein opastetun kierroksen myös Villa Maireassa. Kyllä kannatti!
![]() |
Villa Mairean pihasauna ja kaistale uima-allasta sekä tärkeä mänty, jonka takia rakennuksen paikkaa kuulemma siirrettiin. |
Paikan päällä oli vielä pieni yllätys, miten lähellä
Havulinnaa Villa Mairea sijaitsee. Perhe on todella halunnut pysyä tiiviinä
yhteisönä. Korkeassa pelissä kerrotaan melko paljonkin Maire-tyttären ja
isän kompleksisesta suhteesta. Samoin ruoditaan vaiheet, joiden kautta yhtiöön
palkattiin Harry Gullichsen ja miten hänestä tuli ensin (vähän jopa
skandaalinkäryisesti) Walter Ahlströmin vävy ja sitten suuryhtiön pääjohtaja. Hänen
kauttaan yhtiön johdossa ei kuitenkaan käsitellä eikä käydä yhtiön myöhempiä, yhä
monipolvisemmiksi muuttuvia vaiheita läpi.
Niihin tutustuimme tarkemmin käydessämme melko lähellä
Noormarkkua sijaitsevassa Kauttuan ruukinpuistossa. Antti Ahlström päätti ostaa Kauttuan
ruukin keväällä 1873. Alueella on nyt Euran kaupungin ylläpitämä pieni museo
(joka sijaitsee vaatimattomasti alueen etäisessä nurkassa Vierailukeskuksessa).
Siellä voi katsella kaupungin tuottaman lyhytelokuvan vuodelta 2006, jossa
kerrotaan ruukin vaiheita. Antti Ahlströmin kerrotaan sen mukaan empineen
ruukin ostoa, mutta yön yli nukuttuaan hän tuli toisiin ajatuksiin
katsellessaan ruukinkartanon kaunista puistoa, josta Evakin varmasti pitäisi.
![]() |
Kauttuan ruukinkartanon kellotorni. |
Elokuva päättyy siis vuoteen 2006, ja siinä todetaan
muutosvauhdin vain kiihtyneen sen hetkisiin aikoihin tultaessa. Vähänpä
aavistivat, miten paljon muutoksia vielä olisi tulossa! Viimeisten kahden
vuodenkin aikana on Kauttuan teollisuuslaitoksia myyty ja ostettu, lakkautettu
ja pilkottu. Mutta edelleen siellä alhaalla kosken rannassa jokin
teollisuuslaitos oli toiminnassa.
![]() |
Terassitalon toisiksi ylin kerros toimii museo- ja näyttelytilana. Kannattaa käydä kurkkaamassa! |
Mielenkiintoisin kohde Kauttuan ruukilla on Alvar ja Aino Aallon suunnittelema Terassitalo, jonka Gullichsenit tilasivat arkkitehdeilta. Ideana oli luoda uudenlaista huokeaa mutta viihtyisää asumista työntekijöille ja aloittaa sarjatuotanto. Valitettavasti Terassitalo on jäänyt uniikiksi, eli suuret suunnitelmat valuivat hiekkaan. Elokuvassa Maire Gullichsen toteaa kustannuksia kauhistelevalle Alvar Aallolle, että yhtiöllä on kyllä rahaa. (Elokuva on siis osittain näytelty dokumentti.) Terassitalo valmistui vuonna 1938 eli vuotta ennen Villa Maireaa.
![]() |
Terassitalo alhaalta kuvattuna. Kontrasti perinteisiin asuntoihin melkoinen. |
Sakari Siltala sanoo Korkean pelin alkusanoissa
tiedostavansa, että elämäkerturi helposti lumoutuu kohteestaan. Hän on
kuitenkin omien sanojensa mukaan pyrkinyt kuvaamaan Walter Ahlströmiä
monipuolisesti ja avoimin mielin sekä jättämään varsinaisten johtopäätösten
tekemisen lukijalle. Mielestäni hän on onnistunut vähintäänkin hyvin. Walter
Ahlströmin julkisuuskuva on ollut piinkova liikemies, jolla oli avoimen
radikaalejakin oikeistomielipiteitä. Lisäksi hän oli hyvin mieltynyt luksukseen
eikä säästellyt, kun tuli aika rakennuttaa vaikka oma salonkivaunu tai ties
monesko huvijahti.
Tämän julkisuuskuvan takaa raottuu kuitenkin muutakin.
Walter oli tunteikas, intohimoinen, ailahteleva ja herkkänahkainen mies. Kovat
oikeistolaiset kannat voi ymmärtää, kun ottaa huomioon, että hän itse hädin
tuskin selvisi murhayrityksestä ja että hänen veljensä ammuttiin
mielivaltaisesti kansalaissodan melskeissä.
On latteaa sanoa, ettei raha tee onnelliseksi. Ei se tunnu
tehneen Ahlströmejakaan onnellisiksi, vaikka perhe oli ainakin aikanaan Suomen
rikkaimpia ellei peräti rikkain. Kaikki kolme yhtiön miespääjohtajaa menehtyivät
varhain. Walterin terveys horjui erilaisista hoitojaksoista huolimatta pitkään.
Syitä voi elämäkerrasta poimia useita. Perhepiirissä tapahtui avioeroja ja
lasten kuolemia sekä välillä ankaria repiviä riitoja omaisuudesta.
Mutta kyllä rahasta varmasti oli paitsi helpotusta monessa
tilanteessa myös suoranaista iloa. Ahlströmit osasivat järjestää hulppeita
juhlia ja tehdä hienoja matkoja. Elämästä myös nautittiin. Eikä ainakaan
Noormarkussa ollut pulaa kauneudesta.
Lähes kaikki Ahlströmit harjoittivat avokätisesti
hyväntekeväisyyttä ja mesenointia, niin Walterkin. Hän myös perusti vuonna 1926
Walter Ahlströmin säätiön, jonka tarkoituksena on tukea nuorten
diplomi-insinöörien jatkokoulutusta. Korkea peli on tämän säätiön
tilaama elämäkerta, ja sen sivuilla on hieno kirjatraileri, joka kannattaa
ehdottomasti käydä katsomassa.
Sakari Siltala: Korkea peli – Teollisuustitaani
Walter Ahlströmin elämä
Siltala 2023. 569 s.
Äänikirjan lukija Jarkko Pajunen.
Korkea peli on käännetty ruotsiksi ja englanniksi.
Painettu kirja saatu lahjaksi, kuunteluaikapalvelu maksettu
itse. Myös jutussa kuvattu matka täysin omakustanteinen.
Ihana postaus kuvine ja kaikkineen. Me kävimme myös nämä samat paikat, tosin emme yöpyneet Noormarkussa. Kävimme myös Noormarkun kirkossa, joka on Ahlströmien rahoittama. Hautausmaalla on Ahlströmien suuret sukuhaudat.
VastaaPoistaKiitos <3
PoistaMekin poikkesimme menomatkalla nopeasti Noormarkun kirkossa, jonka vaiheista ja kytköksistä Ahlströmeihin Korkeassa pelissä on mainintoja. Harmittaa, että Danielson-Gambogin alttaritaulu tuhoutui kansalaissodan melskeissä, mutta hieno on tämä nykyinenkin kirkko alttaritaulua myöten. Sen sijaan emme ehtineet etsiä hautoja, koska oli kiirus sinne sahaopastukseen!